Text av: -=VILPPU BR.=- ©
Kom barn, och lyssna,
för historian jag berättar håller en lektion.
En lektion som en dag kan hålla dig trygg.
Så, samlas nära och lyssna noga.
Det är berättelsen om det vackra barnet med den lilla rosa huvan.
Hennes födelse var en gåva för hennes mor och far
i en tid av stort lidande och svält.
Alla i byn var överens hon var det vackraste barnet.
Men en sjukdom föll på henne
och det förutspåddes att hennes första vinter skulle bli hennes sista.
Hennes far tog inte sådana nyheter passivt
och viskningen berättade om en trollkvinna med kraften att bota alla sjukdomar.
Allt som krävdes var att hennes far var modig och att lita på mörkret.
Och han var och han gjorde det.
Men när trollkvinnan tog bort sjukdomen, så lämnade hon i dess ställe en gåva.
Barnet hade beviljats förmågan att vara synsk.
Alla trodde de ville att hon skulle läsa deras framtid, men ingen ville höra vad hon såg.
För det är bara det bittra slutet som kommer för alla, i alla fall.
Och hon själv såg till att det blev så. För det stod snart klart...
...att hon var kraftfull på andra sätt också.
Det verkade som om hon inte skulle skona någon.
Inte ens hennes egen far...
...som för henne hade offrat så mycket.
Och det bestämdes att barnet skulle återlämnas till mörkret som skapat henne.
Hon blev gömd, djupt inne i skogen, alldeles ensam...
...utan någon att leka med.
Men ändå, hon hade sitt eget sätt att få vänner.
Så barn, snälla, se upp för gåvor.
Se upp för dem som erbjuder dem.
Och se upp för dem som alltför lätt tar emot dem.
Sagor har en förmåga att fastna inne i huvudet.
Jag minns inte var jag var, eller när, jag först hörde historien
om det vackra barnet med hennes lilla rosa huva.
Det känns som om jag alltid har vetat om den.
Jag undrar hur någon får sin egen saga berättade om dem.
Om jag ens vill det.
Du måste gå igenom en massa fruktansvärda problem.
Oftast infinner sig en prins och väcker upp dig ändå.
Men jag ser inga prinsar här.
Det finns bara min lillebror.
Han följer mig vart jag än går och jag måste dela allt med honom.
Men han är åtminstone min.
Varför har du på dig den?
Jag ska träffa John Stripp.
Och hans fru, om han har en.
Mamma tror att han behöver en hushållerska.
Men varför är dina läppar så konstigt färgade?
Okej.
Om ser så mycket som en tårtsmula, så kommer du vara den första att veta.
Okej?
Läser du?
Öh... Nej. Men jag kan baka och tvätta.
Din far var bonde va?
Var, ja.
Han har gått vidare mot sin belöning.
Mamma är ensam nu, och gör vad hon kan.
Jag skulle tro att hon kan göra sitt tills denna fruktansvärda farsot lyfts.
Vissa säger att marken är fördömd.
Endast med mäns inkompetens, som så mycket av allt annat.
Och egentligen är det hela systemet som är så absurt.
Absurt att vi är skyldiga gröda till någon biskop, och vi får inte ens föda våra egna.
Du gör klokt i att begränsa antalet ord som kommer ut ur munnen.
Ja, sir.
Gör något trevligt för en stackars gammal man?
Försök att säga "milord" istället.
Ja... milord.
Det är en bra flicka.
Jag tror att du finner våra gäster kommer att föredra det.
Jag har något att fråga dig. Har du behållit ditt jungfruskap?
Jag ber om ursäkt?
Du kan be hur mycket du vill, men min fråga kvarstår.
Är du...
...intakt?
Tänk om jag hade sträckt mig över och slagit honom?
Skulle min handflata ha svidit av stolthet? Skulle jag ha känt något?
Skulle du ha dött om du log mot mannen? För att bara säga "tack"?
Han behövde inte en hushållerska.
Du kan inte stanna här, Greta.
Varför inte?
Eftersom det inte finns tillräckligt med plats.
Denna plats har för många spöken.
Hungriga spöken, som nu gått vidare.
Din fars sitter just där.
Och min kommer att vara här snart nog.
Du borde inte prata så där.
Ta din bror och skynda till klostret.
Lägg er framför nunnornas fötter och be att de tar hand om er.
Hans kommer aldrig att erbjudas tillträde till ett kloster.
Och jag skulle aldrig ta upp frågan.
Då kan ni två börja arbeta och gräva era söta, små gravar.
Greta.
När du och din bror tar upp era spadar...
..gräv ett hål för mamma också.
Försvinn!
Annars hackar jag dig i småbitar.
Jag drog upp min bror från sängen och tillsammans flydde vi från vårt hem.
Dörren slog igen bakom ryggen och den stora, farliga världen öppnade sig...
som ett fruktansvärt gap.
Du borde ha gått till mannen i huset.
- Var tyst om saker du inte begriper. - Varför gör du alltid så?
Jag gör inte alltid någonting. Jag är ingen klocka.
Du ställer till det. Du skulle ha haft ditt eget rum.
Du skulle ha sett en smula av kakan förr eller senare.
Ingenting ges utan något annat tas ifrån dig.
När kan vi gå tillbaka till mamma?
Kommer du ihåg änkan Hayes, som brukade ge far ägg innan hennes kycklingar blev sjuka?
Hon bor precis där framme..
Hon kanske kan ge oss en säng.
Hur ser du så långt bort?
Jag behöver inte se saker för att veta att de är där.
Är du säker att en kvinna bor här?
Jag är säker på att en kvinna brukade bo här.
Det luktar inte som att en kvinna bor här.
Tyst och var glad för taket över våra huvuden.
Tja, inte precis en järnjungfru. Kom igen, då.
Tror du att mamma mår bra?
Jag tror att hon mår bra. så länge vi gör det.
Greta, kommer vi att klara oss?
Om jag har nått att säga till om.
Broder!
Greta! Hjälp! Få bort den!
Hallå!
Åh, allvarligt.
Ni har blivit utkastade från era hem, misstänker jag.
Utskickade för att klara er själva med bara era kläder och era skinn,
som inte är mycket.
Jag har en yxa.
Jag måste säga, den döljer sig mycket väl i din skugga, unge man.
Jag menar jag har en yxa hemma.
Var tyst.
Det skulle glädja mig att hänvisa er till skogvaktarn.
Goda människor. Gott om mynt. Mat, om du kan förtjäna det.
De kommer att ge dig en ny yxa och visa dig hur man får den att fungera som en.
Du, flicka, kommer att lära dig örter och jord.
Om inte männen hittar en mer uppenbar användning för dig.
Sir, vad kan vi erbjuda dig i utbyte mot måltiden?
Jag menar, du skulle inte ha ätit om det inte vore för oss.
- Jag har inte smak för kanin. - Vad vill du ha från oss då?
Ni har ingenting jag behöver eller vill ha.
"För vänlighet är sin egen belöning. "Men grymhet är ett självförvållat sår.
"De ogudaktiga tjänar sitt levebröd genom bedrägeri,
"men den som sår rättfärdighet samlar en sann skörd.
"De som gör det vad som är rätt kommer att leva ett bra liv.
"De som strävar efter ont kommer att dö."
- Men alla dör. - Verkligen. Men inte just nu.
Fyll på, och kanske ni tillåter mig att erbjuda ett bad.
Pojken här är så smutsig, han kunde ses som kompost
om det inte för de vita i hans ögon.
Är det säkert att lita på någon som dyker upp exakt när de behövs?
Eller känns det för mycket som att de har legat i väntan, lindade som en orm?
Håll väster för två hela dagar och nätter.
Håll er till vägen jag har ritat åt er, och ni hittar vad ni letar efter.
Avvik från den och ni kan räkna med att möta vargar.
Och om ni gör det, stanna inte och prata med dem.
De är väldigt charmiga. och vackra, men håller en fruktansvärd konversation.
Varför kunde vi inte stanna där vi var med jägaren?
Om han ville ha barn, så misstänker jag att han skulle ha gjort några egna.
"Gjort" dem? Av vad?
Måste jag förklara allt?
Men mamma gjorde oss inte. Vi flögs in genom hennes fönster av fåglar.
Du har rätt, Hans. Vilken dåre jag har varit hela denna tid.
- Är du färdig? - Ja, och jag är fortfarande hungrig.
Endast det naturliga resultatet efter att ha ätit så mycket.
Minns du far väl?
Nej, inte så väl.
Berätta sagan igen. Den om det vackra barnet med den lilla rosa...
Inte just nu.
Den är för läskig och du börjar se saker som inte finns.
Vissa saker finns förmodligen.
Det är inte skrämmande för mig. Och det hjälper mig att somna.
Greta, jag är rädd.
Det finns ingenting och ingen där ute.
Greta.
Jag försökte alltid berätta för mamma att jag ser saker.
Som om jag drömde när jag var vaken.
Men hon sa alltid till mig. att hålla det för mig själv,
och att små flickor aldrig bör...
Vad fan gör du??
Övar för när vi möter skogsägarna. Och du sa "fan."
Hallå!
All denna träning orsakar onödig uppmärksamhet!
Förlåt mig. Jag är hungrig.
Jag är hungrigare än dig.
- För du är en gris. - Du är en större gris.
Du har rätt. Det är jag.
När ska vi äta igen?
Greta?
Greta, jag svälter.
Ser ut som champinjoner.
Ja. Men de är lika olika varandra som människor är.
Denna kan vara ovänlig.
- Hur vet vi det? - Antar att vi kan fråga dem.
Tja, hur som helst, här är vi och glada att få göra er bekantskap.
Vi har varit utan mat alltför länge nu.
Och för att vara helt ärligt ärlig och öppen om det, så tänkte vi att,
seriöst ta kvällsmål på er.
Så säg mig du konstiga lilla sak, är du snäll eller inte?
Vad sa den?
Hur konstigt det än kan låta, Jag tror hon sa, "Ät mig."
Följ mig.
Kom och finn mig.
Följ mig, syster.
Greta, finns det där?
Om den inte gör det, så inte vi heller.
Känner du doften?
Greta, det doftar kakor!
- Hallå. - Släpp mig!
Greta, det doftar kakor och jag kan inte stå emot det.
Greta, jag behöver mat.
- Stanna så jag kan se dig. - De har en rutschkana.
Men jag kan inte se några barn.
Det luktar också bacon.
Titta in genom fönstret eller något.
Nå? Vad finns det där?
Bara himlen.
Vad?
Greta, kom och titta!
Hans.
Bror!
Du måste vara systern jag har hört så mycket om.
Var försiktig med det, kära du.
Jag vill inte att du börjar. något du inte kan stoppa.
Vi hade aldrig tänkt att stjäla från er, frun.
"Frun"? Tror du jag är gift? Ser ni en kula och kedja runt min vrist?
Men berätta hur ni kom att bli i min skog,
och så charmigt oövervakade.
Vår mor har fått svårigheter.
Vanligtvis det första en mor får.
- Min syster vill inte till klostret. - Var tyst.
Jag tvivlar verkligen att ett kloster är platsen för en flicka med handling i benen,
även om det knappast finns något kött på dessa handlingsben.
- Förväntar du dig gäster? - Gäster? Jag vill hellre ha kackerlackor.
Jag kollar bara, för att vara säker på att det inte kryllar av löss
innan du placerar huvudet på mina kuddar.
Aj!
Du är tillräckligt ren.
Ät nu. Och vila.
- Sängarna har redan bäddats åt er. - Tack.
Men egentligen stannar vi en kort tid, för vi måste vara på väg.
Mjölk, bra för benen.
Ett hårstrå här, ett hårstrå där.
Mina ögon är för stora för min mage, uppenbarligen.
Och din mun är för stor för munnen, uppenbarligen.
Min mor, hon dödade mig.
Min mamma åt upp mig.
Åh, vilken vacker fågel jag är.
Nej!
Er frukost.
- Inga morgonpiroger för dig, min söta? - Åh nej, tack frun.
Hon kan behålla alla världens grönsaker,
medan jag bara äter kött och växer mig stark som en oxe.
Hon kommer att växa sig stark nog.
Precis som oxen, med sin vegetabiliska ben,
drar vagnen och den feta mannen som sitter ovanpå den.
Tja, en annan biter i gräset.
Kan jag inte hjälpa dig med det?
Vad är det här, kära du.?
Bara för utbyte mot din generositet. Jag kan erbjuda mig att vara den
av oss två som går ner på golvet.
Det var en ny idé.
Jag kan baka och tvätta, bädda sängar,
eller ta hand om djuren som behöver ses om.
Och jag kan hugga ved.
- Han kan lära sig. - Det kan jag.
Vanligtvis har jag inte för vana att anställa barn,
men i detta fall verkar det vara ett rättvist byte.
Bara tills vi är på väg igen för att hitta något mer permanent.
Vi kommer att arbeta med skogvaktarna snart.
Tja, det börjar visa sig att skogvaktarna kommer att få vänta ett tag.
Den som finner han får.
Skjutdörren är till höger.
Lut och vinäger på hyllan.
Tvål från animaliskt fett, finns där.
Och bladet högt så här, sedan lägg ner det lätt.
Mycket bra.
När du väl har fått kläm på det, så kan du gå vidare till de andra i skjulet.
Oj oj. Är du inte stilig.
Inget att nysa åt.
Trots värmen från din rodnad, verkar det som du har en förkylning.
Här låt mig visa dig en sak.
Lakritsrot, vitlök, ringblomma,
skägglav, lava, rölleka, vedel
och slutligen kattklo.
- Här. - Vad?
- Du ska dricka det. - Åh, jag...
I morgon kommer du att känna dig som ny.
Om inte i morgon, så snart nog.
I vilket fall som helst kommer du att ha tagit ett första steg.
Den illaluktande lukten är bara en ful grindvakt framför palatset av under.
Stanna med honom vid grindarna. eller se vad som händer inuti.
Du följer med mig!
Idiot träd.
Du kommer att få kläm på det.
Kom alltid ihåg, kungen är rädd och det bör han vara.
Eftersom drottningen kan göra vad hon vill.
Greta, den är naken.
Din tur.
- En storm nalkas. - Det gör det inte.
Var tyst.
Jag var ute hela dagen. Jag vet hur regnmoln ser ut, och det fanns inga.
I vilket fall som helst. Jag tog in din yxa åt dig, bara för att vara säker.
Hur visste du?
Eftersom kvinnor ofta vet saker de inte borde.
- Gör vi inte, Greta? - Greta är ingen kvinna.
Åh, inte? Om inte? Vaddå?
Är hon en orm? En groda?
En gris?
Titta inte på oss.
Titta inte på oss här.
Nere i vårt hål i marken.
Vi har blivit gamla här nere.
Titta inte på oss.
Titta inte på oss här.
Nere i marken.
Vi har blivit gamla här nere.
Titta inte på oss.
Var drömmarna jag hade bara ett resultat av för mycket god mat innan sängen?
Var de ett meddelande? En varning?
Missade jag en chans att lyssna på mig själv?
Hej.
Det skulle vara klokt att lämna innan vi inte längre är välkomnade.
- Vad? Lämna? - Ja.
Och fortsätta till skogvaktarna, som vi sa att vi skulle.
Vi har hittat arbete att göra här. Du har förmodligen märkt maten.
- Det är något fel här. - Men det är så trevligt.
Men berätta vad som döljer bakom denna trevlighet.
Det finns saker här, dåliga saker.
- Vilka dåliga saker? - Överflödet är ett.
- Vad betyder det? - Det betyder för mycket.
Det är för mycket och det känns inte rätt. Var är djuren?
Varifrån mjölkar hon mjölk?
Varifrån trollar hon fram hennes ändlösa parader av kakor?
Det finns själar fångade i det här huset, eller under det.
Men varför ser du alltid ett problem?
Något bakom eller under? Något dolt?
Eftersom den stora, onda världen är vad den är.
Vi är säkra nu från världen. Är det inte det du vill?
Kanske i morgon du kan skicka mig för förnödenheter.
Mamma säger att jag har ett öga för bra produkter.
Det behövs inte.
Plommon håller bara i tre dagar under lågsäsong.
Och skinkan är osaltad. Den måste bli dålig.
Och ändå är den inte.
Ja!
Hans, Greta.
Har du stött på en gammal? En som har fått för mycket att dricka.
Du hittar en annan i skåpet i hallen.
Mot baksidan.
När du har hittat den, låt mig visa dig en sak.
Tanken i ditt huvud är,
"Gå och titta i skjulet."
Du hittar sågar som behöver slipas
för de dödas ben.
Tanken i ditt huvud är, "Gå och titta i skjulet."
Du hittar sågar som behöver slipas
för de dödas ben.
Vad äter med tänderna, men känner sig aldrig utfodrad?
Har du drömmar?
Vissa nätter.
Vissa nätter sover jag inte alls.
Vaken, lyssnar på skogen?
Bra.
Luften virvlar i överflöd. Man behöver bara nå ut och plocka den.
Detta är din kraft, att se vad som är dolt och att ta det.
Ett litet sinne tror bara vad den kan se.
Skär ut en liten ruta, väntar på att tas,
aldrig undrat vad som styr dess öde.
Men vi vet att vi är våra ödets egna herrar, eller hur?
Såna som jag och de som du, vi kommunicerar med den stora leverantören.
Hon ger oss frön av överflöd, och vi odlar dem i vår trädgård.
Vi skördar den och med den ger vi rättvisa.
Du säger "vi", men jag har inte gått med på något.
Det är inte upp till dig att hålla med eller inte hålla med, min vackra.
Det är redan inom dig.
Du kan antingen låta det sova...
eller låta den vakna.
Nu, salvan.
Jag ser den gillar dig.
- Säg nu vad den ska göra. - "Säg till"?
Du har pratat med saker innan. Jag vet att du har.
Vad kan den göra?
Den kan göra mer än bara ligga där som spilld mjölk.
Du bestämde dig för att väcka den, trots allt.
- Men hur kunde den... - Tänk mindre, min vackra och vet mer.
Sätt i gång. Den väntar på sin herre.
De dödas ben.
- Vill du inte ha en bit till? - Jag vill inte ha en bit till.
Även om den bet mig, skulle jag inte bita tillbaka.
Men det är din favorit, min lilla mästare. Jag fyllde även skorpan.
Och den kommer att vara här igen i morgon, lika säkert som solen,
och med ännu mindre förklaringar.
Tyst. Du är oförskämd.
Bit nu tungan och ät din mat.
Vad gör du med henne hela dagen?
Hon lär mig.
Saker som kan rädda mitt liv, som kan göra mitt liv.
Du vet att hon är inte vår mamma.
Det är sant, det är hon inte.
Hon har mycket att ge.
Du skulle inte förstå. Det finns många gåvor här.
Du säger alltid att det inte finns några gåvor i denna värld.
Att ingenting ges utan att något tas.
Så, berätta för mig, vad är det hon tar?
Jag är rädd nu och jag vill hem.
Jag vill träffa mamma.
Vi vet båda två att det finns inget där.
Men gåvor? Glömmer du? Glömmer du att vara rädd för gåvor?
Det gör jag inte.
Hur blir det med historian? "Det föddes en gång en flicka."
Det är inte så.
Men "alla i byn var överens att hon var det vackraste barnet."
Du borde vara tyst.
"Det visade sig att hon fått gåvan av..."
Håll tyst pojk. För jag ska skriva min egna historia.
Greta.
Vill du lämna? Låt mig visa hur.
Greta! Lämna mig inte!
Greta!
Följ mig.
Det har väl ändå bara varit en mardröm.
Önskan att bli av med honom var mycket verklig.
Men att skicka iväg honom ensam. in i natten, kan väl aldrig vara sant.
Hans?
Han är ute och tjurar,
skyller på träden för dess styrka för sin egen svaghet.
Han är en liten pojke.
Även den minsta stenen gör det svårt att resa när den letat sig in i din känga.
Du har tagit på dig honom som en börda.
Men igår kväll ryckte du bort det.
- Gjorde jag? - Gjorde du inte?
Du är inte hans mamma.
Och ändå, du minns inte sista gången du kunde vara säker
om var din lilla pojke skulle kunna vara.
Han borde inte vara borta. på egen hand.
Kanske inte.
Men du bör definitivt vara det.
Jag borde gå till sängs,
för att vara upp med solen och söka efter min bror.
En utmärkt plan.
Men jag fruktar en rastlös natt.
Kan du förbereda mig något som hjälper mig att sova?
Jag ska fixa en slumrare. Hon gör alltid susen.
Du kommer sova som ett barn...
Som barnet just har kommit in i hennes mors sömngång.
Ja. Tack.
Var försiktig med sömndryck.
Ett blad eller en kvist på detta sätt eller annat sätt, så får du en ovanlig blandning.
En soppa av mardrömmar.
God natt då.
Kom igen nu. Det här är ingen plats för dig.
Kom igen och titta på mig.
Det spelade ingen roll längre om jag drömde det eller det verkligen hände.
Fasan i vad jag hade sett under huset var bevis på vad jag redan visste.
Allt jag kunde göra nu var att vara lugn och spela dum,
bara tillräckligt länge för att överlista henne.
Störig natt, eller hur?
Kände du vinden komma ner från berget som rasslade alla fönster mot öster?
Jag antar inte det.
Säkert ett önskat resultat av min sömndryck.
Du såg att det fanns färsk mjölk?
Jag såg det.
Gott.
Några tecken från vår lilla rymling?
Nej, inget.
Jag behåller en näsa och ett öra ute.
Ska du någonstans?
Det är ovanligt att naturen ropar till mig, men när hon gör det, så försöker jag svara.
Vill du hålla ett öga på kitteln?
Fixa en kopp te till mig. tills jag är tillbaka. Det skulle vara trevligt.
Och lämna maten ute. Jag kanske vill ha en bit senare.
Välsigna dagen om du vågar
vilja födas på nytt.
Jag har tänkt,
kanske är det för det bästa att Hans inte är med oss.
Är det?
Han kommer snart att frukta dig, som alla män bör om de är smarta.
Och rädsla vänder sig lätt till hat.
Bättre att han minns dig som du var, istället för det du är menat att vara.
Med allt detta du visat mig, kommer jag en dag vara mycket kraftfull?
Det kommer du.
Kommer jag att behärska och styra över allt?
Nästan allt.
Vi måste acceptera våra svagheter.
Har du en? En svaghet?
Endast det som har tagit ifrån mig.
Endast det som har tagit ifrån dig.
Och för dig kommer det att vara ett gift.
Så du måste konsumera det, så att den inte förbrukar dig först.
Konsumera gift?
Hur annars kommer du utveckla en immunitet?
Men saken med gift
är att av allt i den stora, onda världen, smakar inget lika sött.
Vad gjorde du med min bror?
Jag flyttade honom bara ur din väg.
Han är allt jag har i den här världen.
Säg det igen och jag kommer att förvandla tungan till en blomma,
för att påminna dig om om hur söt och dum,
spontan, du valt att vara.
Eller så kan du följa stigen jag har stakat ut för dig.
Gör vad du vill med mig, men bara om du befriar honom.
- Jag skulle aldrig kunna göra det. - Men varför inte?
För att den lilla pojken är ditt gift.
Allt som behöver göras är att göra honom läcker.
Du kan inte.
Min kära, jag minns inte en tid
när det fanns något annat jag brydde mig om att göra.
Jag avundas dig,
du står vid tröskeln till dina egna erfarenheter, med allt framför dig.
Att vara ung igen.
En fin balans.
Jag beundrar blandningen.
Men mer än något annat lämnar det mig nyfiken om varför,
varför du skulle försöka söva mig när det finns så mycket som ska göras.
Jag kommer inte att göra det du vill att jag ska göra.
Jag är inte alls som du.
Vi är gjorda från samma ärende,
samma smuts.
Hur skulle du annars kunna min historia utan att jag berättat den för dig?
Din historia?
Vi fick samma gåva, samma magi...
precis som hon var,
med sin lilla rosa huva.
Hur vet du min sa...
Jag vet det är din favoritsaga, men du har berättat den fel.
Det är sant, hon var ett vackert barn,
och alla kunde se det.
Men på insidan, var hon rutten ända in i märgen
och söt som vinäger.
Till och med jag hatade henne, och jag var hennes mamma.
För från mig, tog hon allt.
Och skulle ha förstört mig också, om jag inte gjorde mig av med henne först.
Så jag gav tillbaka henne till mörkret som skapat henne,
och trodde det skulle vara slutet med det.
Men jag hade fel.
Hon stannade hos mig.
I mina tankar, i mina drömmar, fäst vid mig som min skugga,
lovande mig en smak av de krafter som hon hade.
Allt som krävdes av mig var att vara modig
och att lita på mörkret.
Och jag var, och jag gjorde.
Och som hon hade gjort, lösgjorde jag mig från all annan hängivenhet.
Jag rensade mitt fat. Jag åt upp mina barn.
Så hungrig var jag efter att inse mina egna krafter.
Jag tuggade knappt.
Jag antog en förklädnad av ålderdomlig
för att framstå som vänlig och svag.
Jag byggde ett hus åt oss,
med ett riktigt kök och en matsal.
Jag kan namnge dem alla om jag måste.
Det fanns en Thomas och en Isabella,
en älskling William
och en dyrbar Elizabeth,
en Harry och en Sarah,
en Paul, en Kate.
Och nu, bara för dig,
en Hans.
Bara befria dig från honom och omfamna dina krafter.
En sådan söt pojke.
Söt och fyllig, och rättvis.
Var är han?
Var är min bror?
Så kan du inte stanna ett tag?
Vem vet, du kanske kommer njuta av det.
Jag hoppas bara att du är hungrig.
Läggdags för dig,
lilla älskling.
Gå och pussa din syster god natt.
Broder, hör mig.
Jag vet att du är där inne. Jag ska få ut dig.
Även om du är förblindad, du kommer att se mitt ansikte igen.
Det lovar jag dig för evigt.
Det räcker.
Nu upp till sängen.
Duktig pojke.
Vilken värld.
Hans, stanna!
Hans!
- Greta. - Tyst nu.
Du är okej.
Och det kommer du vara, så länge jag har med ett ord.
- Men hur är det med henne? - Hon bor inte här längre.
Greta, du är rädd.
För vad?
Av världen?
Nej...
..bara för mig själv.
Du kommer alltid att ha en del av mig, broder.
En del av mig själv som du inte har tagit, men som jag gladeligen ger dig.
Den kommer att gå med dig när du lämnar.
När jag lämnar? Utan dig?
Ja.
Berättelse som vi delat, splittras nu till två och vi tar skilda vägar.
Din kommer att leda dig till vad du behöver hitta.
Min kommer att bära upp mig.
Jag sa till honom att ta väl hand om dig.
Han kommer att se till att du kommer fram säkert.
Greta, du kommer att se mitt ansikte igen.
Men hur som helst, vart tar han mig?
Låta honom gå var inte svårt.
Om han ska hitta sin väg, så kan jag inte stå i vägen,
precis som han inte borde stå i vägen för min.
Det hade hon i alla fall rätt om.
Låt honom hitta sin egen historia,
och hans eget mod att leva det...
...precis som jag nu ska leva mitt.
Jag har min egen kraft att vårda.
Jag ska hjälpa den att växa och lita på att jag vet vad man ska göra med den.
Jag vet att valet är mitt.
Jag kan mata det med mörker. eller ge det gott om ljus.
Jag tittade och jag såg och jag förstod.
Bortrövaren är nu borta och hennes bränder är släckta,
de var fria att gå...
och vara i frid.
Och jag var fri.
Att gå och aldrig se tillbaka,
eller stanna för att bygga något nytt ovanpå allt som hade förstörts.
Jag vet att min väg ska avslöja sig själv
och att allt krävdes för mig var att vara modig och att lita på mig själv.
Och jag är modig.
Och jag ska lita på mig själv.
Text av: -=VILPPU BR.=- ©